# Kannabista sai ennen apteekista

Moni on varmaan kuullut tai lukenut, että ennen kannabiskieltolakia, apteekeissa myytiin kannabista sekä uutteena että savukkeina. Moni on varmaan ajatellut, että myytti mikä myytti. Myytti vain on tosi. Ennen ihmiset olivat varmaan parempaa tekoa, kun he osasivat itse päättää, ostaisiko apteekista marisavukkeen vaiko ei. Nyt meitä pitää holhota ja uhata häkillä, että tietäisimme, miten pilvi johtaa meidät turmioon. Suomen kannabisyhdistyksen valppaat tutkijat löysivät Suomen Farmakopean vuodelta 1937, kuudes painos, joka kertoo, mitä apteekeissa ennen myytiin. Seuraavassa on kaksi lainausta tästä teoksesta (s. 215 ja s. 304-305)

    Extractum cannabis indicae

    Intianhamppu-uute

            Herba cannabis indicae (IV) ........... 100 p.-osaa
            Spiritus tarvittava määrä

    Intianhamppu kostutetaan 60 p.-osalla spriitä. Seos saa olla 2 tuntia
    tiiviisti suljetussa astiassa, seulotaan (III) ja sullotaan
    perkolaattoriin, joka peitetään tiiviisti. Kahden vuorokauden kuluttua
    uutetaan rohdos perkoloimalla. Perkolaatista tislataan
    sprii höyryhautimella ja jäännös haihdutetaan sakeaksi uutteeksi
    varoen, ettei lämpö nouse yli 70_.
    Intianhamppu-uute on hunajan sakea ja tummanvihreä. Sen haju on
    ominainen ja huumaava, maku karvas. Se sekaantuu veteen sakeana, mutta
    liukenee kirkkaana spriihin, eetteriin ja kloroformiin.

    Intianhamppu-uutteen spriiliuos (1+99) on voimakkaan vihreä.

    Kun intianhamppu-uute kuivataan 102-103_:ssa, se saa menettää painostaan
    enintään 25%.

    S ä i l y t e t t ä v ä   t i i v i i s t i   s u l j e t u s s a  a s t i a s s a  v a l o l t a       s u o j a s s a .
    d

    Suurin kerta-annos 0,05 g.
    Suurin vuorokausiannos 0,15 g.

    Herba cannabis indicae

    Intianhamppu

    Cannabis sativa, Linné, var. indica'n, Lamarck, emikukallinen
    varrenlatva, joka usein on osaksi hedelmällä.

    Lehdet ovat kerrotut ja 3-sormiset, lehdykät soikeat, sahalaitaiset ja
    karkeakarvaiset. Kukat ovat ylälehtien hangoissa. Niissä on
    kellanvihreä, maljamainen kehä ja 2-lehtinen emi, jossa on kaksi pitkää,
    lyhytkarvaista luottia. Hedelmä on 5 mm pitkä ja 2 mm paksu, leveänmunamainen
    pähkinä, joka on yksilokeroinen, yksisiemeninen ja sisältää runsaasti
    rasvaöljyä.

    Lehden molemmilla pinnoilla on eritekarvoja, joiden varsi on yksi- tai
    monisoluinen, mutta pää aina monisoluinen, ja peitinkarvoja, joiden
    leveässä tyvessä on rakkokivi. Peitinkarvat ovat kaikki lyhyet ja
    keilamaiset, alapinnalla taasen pitkät ja suippokärkiset. Lehden
    perussolukossa on vain yksi rivi pylvästylppysoluja. Siinä ja
    hohkatylppysolukossa on kalsiumoksalaattikidenystyröitä. Johtojänteiden
    siiviläosassa on maitiaisputkia.

    Jauhettu intianhamppu on vihreä. Mikroskoopilla sen tuntee lehden eri
    solukkojen ja maitiaisputkien kappaleista, erilaisista
    karvamuodostumista ja kidenystyröistä.

    Intianhampun haju on ominainen ja huumaava. Se on miltei mauton.

    Intianhampun tuhkamäärä saa olla enintään 10%.

    S ä i l y t e t t ä v ä   s u l j e t u s s a  a s t i a s s a   k u i v
    a s s a  p a  i  k a s s a  v a l o l t a  s u o j a s s a .

    Suurin kerta-annos 0,5 g.
    Suurin vuorokausiannos 2 g.