# Havaintoja Hampusta, osa I

### Juha Olavinen

Jos lähestymme hamppua filosofisen mielenlaadun vallassa emme voi henkilökohtaisesti asiaan perehtymättä siitä esittää mitään varmaa.

Epäilemättä on olemassa tapa käyttää hamppua, jonka seuraumukset ovat niin kuolettavia, ettei moista voi kenellekään suositella. Hamppu hirttoköytenä on kautta historian nauttinut oikeuden suojaa toteuttaessaan kauhistuttavaa tehtäväänsä lain toteenpanijana.

Valoisampiakin puolia hampun käyttömahdollisuuksista voidaan löytää. Erääseen tällaiseen tutustuin minäkin täysi-ikäiseksi tultuani erään kaukomatkailua harrastaneen ystäväni suosiollisella avustuksella.

Ensivaikutelmat tästä luonnonkasvin sisäistämisestä olivat huomaamattomia. Silti täytyy myöntää, että lähestyimme aihettamme tieteellisen empirismin parhaita perinteitä noudattaen, kokeellisesti. Tieteellisenä kojeena ja hampun vaikutusten rekisteröintivälineenä käytimme alan parasta kalustoa - nimittäin ihmiskehoa itse.

Tietellisen tutkimuksen edellyttämällä tavalla toistin koejärjestelyn aika ajoin saadakseni luotettavamman kuvan tutkimuskohteestani.

Tietyn tutkimusperiodin jälkeen saatoin huomata muutamia toistuvia tekijöitä:
- aineen perusvaikutuksen voimakkuus on kiinteässä suhteessa siihen määrään (a), mikä milloinkin nautitaan, kulloisenkin hampun pitoisuuteen (b), sekä siihen aikaan (c), jonka itsekukin antaa (polttaessa) hampun itseensä vaikuttaa
- toisaalta vaikutuksen voimaan ja muotoon vaikuttavat yksilön kyvyt aistiensa ja mielensä hallintaan (d), ja muiden paikallaolijoiden vastaavat kyvyt (e) sekä luottamus paikallaolijoiden kesken (f)
- kolmantena määräävänä tekijänä vaikuttaa kokemukseen se havainnollinen ympäristö (g) jossa hampusta nautitaan
- neljänneksi voidaan mainita käyttötiheyden sisältävän yksilökohtaisen mittarin, jossa standardikäytön (tekijät a-g) vakioiden) tiheyden kasvattaminen johtaa tietyssä pisteessä ns. toleranssin kasvamiseen ja näin ollen epämielekkääseen käyttöön ja sosiaalipsykologisiin probleemoihin.

Filosofisten - tai niistä seuraavien tieteellisten - arvostelmien esittäminen jostakin luonnonesineestä edellyttää tutkimuskohteeseen perehtymistä. Äärimmäinen raja ja alku tutkimuksessa on aina filosofinen siinä mielessä, että ennen minkäänlaisten arvostelmien esittämistä tai minkään objektin mittaamista täytyy meidän ensin tehdä todellisuutta koskevia rajauksia - onhan todellisuus rajoittamattomana tautologisesti sellaista, mistä mitään ei voi sanoa, ei edes havaintoa tehdä. Jokainen mielle, kokemus ja ilmaisu sisältää jo lukemattoman määrän rajankäyntejä kaiken sen suhteen, mitä ei mielletä, ei koeta eikä ilmaista jne.

Perustavat rajaukset todellisuuden suhteen ovat aina itse tekemiämme, annetut rajauksetkin tulevat toimiviksi vasta, kun otamme ne omaan käyttöömme, hyväksymme ne itse.

Tosiasiallisesti joudumme kuitenkin hamppua koskevissa empiirisissä tutkimuksissamme liikkumaan toistaiseksi lain tuolla puolen. Lain mukaan ei ole oikein millään tavoin kehollisesti lähestyä tätä luonnonesinettä. Tämä on ongelma.

Voidaan ymmärtää, että hampun käyttö järjestäytyneessä yhteiskunnassa on kuitenkin poliittinen ja laillinen kysymys. Yhteiskuntaan ja sen lainsäädäntöön vaikutettaessa eivät filosofiset ja tieteelliset argumentit kuitenkaan itsestäänselvästi johda tuloksiin. Politiikka on kovaa peliä jossa erilaisten perustelujen ja vakuuttelun taitavuus ratkaisee. Olipa niiden muoto mikä tahansa.

Modernin yhteiskunnan synnyn yksi keskeinen piirre on irtaantuminen ulkoa-annetusta järjestyksestä (esim. katolisen kirkon antama järjestys keskiajan Euroopassa) itsenäisesti valittuun tapaan. Näyttää myös ilmeiseltä, että itsenäisen persoonallisuuden kehittyminen edellyttää annetusta irtaantumista ja sen tajuamista, missä mielessä itse luon elämääni ja ympäristöäni.

Tällaiselle ajatukselle rakentuu myös suomalainen valtiojärjestys. Se on ikäänkuin vapaiden kansalaisten itsenäiseti rakentama luomus ja sopimusverkosto, jota samaiset vapaat kansalaiset voivat halutessaan mielensä mukaan muuttaa.

Oikeus modernissa yhteiskunnassa on syvään juurtuneen tavan mukaan juuri sitä, mitä laissa sanotaan. Sen minkä laki hyväksyy on oikein, väärän se tuomitsee.

Mutta onko hampun käyttö todella väärin.

Edellisen valossa ei niin voida sanoa, muttei myöskään, että se on todella oikein.

Mikäli haluamme elää järjestäytyneessä yhteiskunnassa ja ottaa peräti vakavasti siihen sisältyvän ajatuksen mahdollisuudesta rakentaa oikeutta luomalla lakia, on koetettava löytää tapoja saada hampunkäyttö lailliseksi toiminnaksi.

On varmastikin lukemattomia tapoja vapauttaa hamppua, ja samalla monia keinoja tehdä se hillitysti ja sivistyneesti.

Todellisuuden hahmottamisessa ja oman asemansa etsimisessä joutuu jokainen viime kädessä itsenäisesti ratkaisemaan ne kohdat, joissa käymme rajankäyntiä olemassaolevan lain ja sen turvana olevan pakkokeinoja käyttävän koneiston kanssa.

Jumala tuskin lotkauttaa korvaansa sille käytämmekö hamppua vai emme. Historian valossa on kuitenkin selvää, että asiallinen ja kohtuullisesti järjestäytynyt toiminta, jonka takana siihen osallistuvat vakaumuksensa nimissä seisovat, ennemmin tai myöhemmin johtaa tulokseen. Asian ajajien tulee huolehtia siitä, ettei toiminta loukkaa toisinajattelevia eikä aiheuta vahinkoa omassa ympäristössään.

Jos Suomen Cannabisyhdistyksen pyrkimyksiä seuraten koetamme aikaansaada lakimuutoksen, joka sallisi täysi-ikäisille kansalaisille oikeuden kasvattaa marihuanaa omiin tarpeisiin - todellakin kohtuullinen vaatimus - ja pyrimme kansalasia tavatessamme viemään keskustelua hampusta myös tieteelliseen ja eritoten filosofiseen suuntaan, olen varma että voimme aikaansaada senkaltaista kiinnostunutta mielialaa ja suvaitsevaa avoimmuutta, jonka kautta vaatimaton toiveemme saattaisi toteutua koko maan parhaaksi.