# Huumepoliisin utopia

### Risto Mikkonen

Olli Urposen artikkelia 11.8.1992 Helsingin Sanomissa voisi kritisoida monesta kohtaa, kuten porttiteoriasta, jonka Urponen itse kiistää heti esitettyään tämän jo monesti kuopatun teorian. Kuten aina hyvissä artikkeleissa, otsikko tiivistää sanoman, ja sitä haluankin ruotia.

Huumeeton yhteiskunta on utopia, mielikuvituksen luoma mallivaltio, jota ihmiskunnan historia ei tunne. Tai sitten esitettävä ajatus perustuu pelkälle semantiikalle: jotkin aineet, joilla on psyykkisiä tai fyysisiä vaikutuksia, määritellään huumeiksi, mutta hyvin paljon aineita jää tämän määrittelyn ulkopuolelle.

Tämä jälkimmäinen tehtävä on tietysti etukäteisrajauksen takia helpompi. Mitä enemmän luokittelemme aineita huumeiksi, sitä isompi ongelma meillä on - ja päinvastoin. Strategian omaksuvaa henkilöä voi hyvin kutsua kyynikoksi, sillä hän ei todellisuudessa kuitenkaan välitä ihmisten hyvinvoinnista saatikka ihmisten kyvystä hyvään, vaan ainoastaan omasta rajatusta leikkikentästään.

Utooppisia yhteiskuntia ovat tällä vuosisadalla lähteneet toteuttamaan muutamat hyvin tunnetut henkilöt kuten Hitler ja Lenin. Utopian toteuttaminen vaatii ihmisten enemmistön tahdon tukahduttamista - tällaisen esilletuojaa tai toteuttavaa henkilöä kutsut aan kansanomaisesti natsiksi.

Huumeettoman, so. utooppisen yhteiskunnan vastakohta voisi olla inhimillinen yhteiskunta. Päästäksemme moraalisen ulottuvuuden yli voisimme ajatella, että ajatuksen sisältämän suljetun yhteiskunnan vastakohta on avoin yhteiskunta. Tämä on yleensä sekä tot aalisten että ns. liberaalien yhteiskuntamallien tavoite, mutta käytetyt välineet ovat johtaneet enemmän tai vähemmän suljettuihin malleihin. Välineet ovat syöneet tavoitteet.

Sopimukset ovat politiikan tekemisen välineitä. Urponen vetoaa valtiomme allekirjoittamista kansainvälisistä sopimuksista ainoastaan muutamiin. Useissa mainitsemattomissa päällimmäisinä tavoitteina ovat ihmisten hyvinvointi ja vapaus. Nämä ovat hyvin voim akkaasti korreloivia ulottuvuuksia, so. hyvinvoinnin lisääntyminen ja vapauden laajentuminen kytkeytyvät toisiinsa. Sinisilmäinen huumeettomaan yhteiskuntaan pyrkiminen ei välttämättä lisää kumpaakaan tavoitteista, ei varsinkaan vapautta.